Najčastejšie prehrešky proti spisovnej slovenčine v súčasnosti a ich prenikanie do spravodajstva

Mgr. Terézia Rončáková, PhD.

Abstrakt: Médiá dnes fungujú ako dôležití formátori jazykového úzu, a teda aj významní ovplyvňovatelia kodifikačného procesu. Príspevok preto apeluje na jazykovú kultúru novinárov. Zhŕňa základné problémy súčasného (mediálneho) používania slovenčiny v oblasti vplyvu angličtiny, správneho používania predložiek a predložkových väzieb, syntaktických konštrukcí, spojok, prípon, častíc, zámen, čísloviek, slovies, veľkých písmen vo vlastných menách a interpunkčných znamienok. Predkladá niektoré najdôležitejšie lexikálne prehrešky proti spisovnosti a dotýka sa aj prenikania nových slov do spisovnej vrstvy slovenského jazyka a úlohy novinárov v tomto procese.

Kľúčové slová: jazykový úzus, kodifikačný proces, jazyková kultúra, anglicizmy, predložky, syntaktické konštrukcie, veľké písmená, nespisovné slová.

Summary: The media are functioning today as important formers of language usage, and so important influencers of codification process, too. Therefore the paper appeals to the language culture of the journalists. Summarizes the main problems of today (media) usage of Slovak language: the influence of English, correct using of prepositions and preposition relations, syntactic constructions, conjunctions, suffixes, particles, pronouns, numerals, capitals in the names and punctuation marks. It offers some of the most important lexical faults for the standard level of language and touches also the penetration of the new words to the correct language and the task of journalists in this process.

Key words: language usage, codification process, language culture, Englishisms, prepositions, syntactic constructions, capitals, substandard words.

O novinároch sa hovorí, že vo výraznej miere formujú spisovnú slovenčinu, pretože práve na publicistické prejavy sa obracia pozornosť jazykovedcov, keď sa rozhoduje o prijatí určitých výrazov alebo väzieb do spisovnej slovenčiny a treba overiť, do akej miery sa tieto už stali súčasťou jazykového úzu. Dnes publicistika odráža jazykový úzus viac než ktorákoľvek iná oblasť praktického používania jazyka. Novinári majú teda privilégium uznať určité slová alebo väzby za funkčné a nevyhnutné (v zmysle nenahraditeľné dosiaľ používanými prostriedkami) a začať ich uplatňovať v jazykovej ako prví. S tým preberajú na svoje plecia aj značnú mieru zodpovednosti.
	Novinári totiž nielen určujú trendy a vychovávajú spoluobčanov z pozície vediacich (či platónovsky „vidiacich“), ale sú zároveň aj súčasťou občianskej spoločnosti a odrážajú jej stav. Preto sa ich nemôže nedotýkať trend podporovaný moderným štýlom života, v mediálnej oblasti najmä tzv. blogovaním a rôznymi interaktívnymi komunikačnými prvkami, ktoré priniesli internetové médiá, poznačený individualizmom, liberalizmom a pragmatizmom. Ako konštatuje F. Babiar, „kým individualizmus vedno s liberalizmom vedú k neochote akceptovať akékoľvek normy, jazykové tobôž, pragmatizmus akoby sa nás snažil presvedčiť, zjednodušene povedané, že stačí, ak sa dorozumieme“. Problémy v jazykovej oblasti preto spočívajú podľa F. Babiara aj „v nedostatočnej ochote prijať a v praxi aplikovať kodifikovanú normu spisovného jazyka vo všetkých rovinách; v oslabenej prirodzenej hrdosti na materinský jazyk, jeho krásu a dokonalosť; v ubúdaní zodpovednosti za používanie spisovného jazyka bez chýb, primerane komunikačnej situácii, ktoré rešpektuje aj rečovú etiketu, teda v poklese všeobecnej zodpovednosti za úroveň slovenského jazyka“.
	Keďže pod jazykovou kultúrou sa nechápe iba súčasný stav kultivovanosti, vycibrenosti a úroveň dokonalosti jazyka, ale aj jeho kultivované, vycibrené a dokonalé praktické používanie, leží spomínaná zodpovednosť za úroveň slovenského jazyka na pleciach používateľov, čím sa znova dostávame k novinárstvu a novinárom spomínaným v úvode. Aj ich sa týka požiadavka poznať, prijať a aplikovať dané pravidlá; nedať sa ovplyvňovať súčasným egoizmom, ovplyvňujúcim postoj k hodnotám, ktoré skúsenosť a tradícia pokladajú za trvalé, a teda aj k jazyku. Preto už dnes „nestačí ani argumentovať“, ale „ochota niečo prijať a aplikovať stáva sa neraz záležitosťou nielen poznania, ale najmä dobrej vôle, prosto: nestačí poznať, treba chcieť“.
	Poznať a chcieť. To sú dva predpoklady správneho používania a tvorivého rozvíjania jazyka. K chceniu možno povzbudzovať, o čo som sa snažila aj týmito úvodnými slovami, k poznaniu možno prispieť konkrétnejšie, o čo sa budem usilovať v nasledujúcich chvíľach, keď sa pokúsim zhrnúť niektoré časté prehrešky proti spisovnej slovenčine, odpozorované o. i. zo súčasných mediálnych výstupov vrátane novinárskych prejavov študentov našej katedry.

Vplyv anglického jazyka
Azda najbohatším zdrojom nových prvkov v našom jazyku je v globalizovanej súčasnosti vplyv angličtiny. Ten môže byť pozitívny, ale aj negatívny, a to najmä vtedy, keď je orientácia na angličtinu bezdôvodná a nekritická, smerujúca napr. k preberaniu takých slov a zvratov, pre ktoré má slovenčina plnohodnotný ekvivalent. Stretávame sa s nimi na rôznych úrovniach od hovorového jazyka po reč vzdelancov, ktorí akoby niekedy po dlhodobých štúdiách v zahraničí a vďaka častému kontaktu s cudzojazyčným prostredím strácali orientáciu v slovenskej slovnej zásobe a rýchlejšie nachádzali vhodné výrazy v tej cudzojazyčnej. Stretávame sa tak s výrazmi ako deliverovať mesidž, šérovať niečo, zdôrazniť point, urobiť ďalší step, viesť vorkšop a pod. Do hovorovej reči zasa prenikajú výrazy ako byť fany, ísť do pabu alebo šopu, zapnúť si písí, pričom nemožno obísť ani obľúbené citoslovce wow a krikľavo neslovenské väzby typu mať pekný deň. Osobitne nástojčivo prenikajú anglicizmy, prirodzene, do profesionálnych slangov, a to napr. v prostredí euroúradníkov, kde sa bežne negociouje, aproximuje atď., ale aj v univerzitnom prostredí, kde máme medzinárodne uznávaný titul píejdždí namiesto péhádé, alebo v prostredí informačných technológií. Pred niekoľkými rokmi si jazykovedci lámali hlavu napr. nad klikaním, dnes sa už pomaly musia zmierovať aj s klikanosťou, alebo dokonca klikantnosťou (počet prístupov k článku). Častou chybou v rôznych profesionálnych prostrediach je aj neadaptovaná výslovnosť mien, názvov a skratiek; ako príklad možno uviesť obligátne európske DG (dídží) na označenie hlavného úseku alebo oddelenia (department general).
	Ak sa už slovo preberie a udomácni, nadobúda postupne slovenský pravopis, ktorého nerešpektovaním sa tento typ chýb dostáva na ďalšiu úroveň. Máme teda napr. bigbít, džoging, lízing, mejkap, plejbek, softvér, cédečko, čet a četovanie, kouča a koučovanie atď. Niektoré z prevzatých slov sa považujú za subštandardné a je vhodné nahrádzať ich slovenskými výrazmi; napr. toast, toastovač – hrianka, hriankovač, sendvičovač. Podobne sa treba vyhýbať cudzím slovesným väzbám, ako sú napr. zvyknúť robiť namiesto robievať alebo nechať niečo urobiť namiesto dať niečo urobiť.

Predložky a predložkové väzby
Vplyv cudzích jazykov sa vo veľkej miere prejavuje aj v nesprávnych predložkových väzbách, pričom ide najmä o nadužívanie predložiek k, pre namiesto správnych predložiek na, do. Týka sa to napr. slovesných predložkových väzieb 
-	povzbudiť do, na namiesto povzbudiť k,
-	vyzvať do, na namiesto vyzvať k,
-	hrať na niečom (na husliach, na klavíri) namiesto hrať na niečo (na husle, na klavír),
-	dostať sa mimo niečoho (zákona) namiesto dostať sa mimo niečo (zákon);
slovesných bezpredložkových väzieb
-	napomôcť niečo namiesto napomôcť niečomu (sloveso napomôcť sa používa vo význame podporiť, nie pomôcť);
menných väzieb
-	mať ambície na namiesto mať ambície pre.
Predložka k sa často chybne používa pri vyjadrovaní účelu (k čomu je to dobré, k pitiu, k podpisu, k smiechu, k výročiu, vzhľadom k tomu...), pričom správne sa účel vyjadruje pomocou predložky na (na čo je to dobré, na pitie, na podpis, na smiech, na výročie, vzhľadom na to...).
Účel sa zvykne chybne vyjadrovať aj predložkou pre (pre noviny, pre vodu, pre začiatok, pre ilustráciu, pre niečo). Správne treba v takých prípadoch použiť predložku po (po noviny, po vodu) alebo predložku na (na začiatok, na ilustráciu, na niečo).
Mnohé omyly sa týkajú druhotných predložiek kvôli a vďaka. Predložka kvôli sa často nadužíva aj v spojeniach s neživotnými menami, pričom koreň slova vôľa obsiahnutý v nej ju predurčuje iba na použitie v spojení so životnými menami (kvôli chorobe, kvôli zaneprázdnenosti); v ostatných prípadoch treba zvoliť predložku pre (pre chorobu, pre zaneprázdnenosť). Niektorí jazykovedci dokonca ešte rozlišujú aj medzi pozitívnym a negatívnym odtienkom príčinného spojenia a odporúčajú v prípade negatívneho odtienku použiť predložku vinou (vinou choroby, vinou zaneprázdnenosti). Pozitívny a negatívny tón výpovede si treba všímať aj pri predložke vďaka (vďaka chorobe neprišiel do školy, vďaka šoférovi sa zranil), ktorú treba v prípade negatívneho hodnotenia nahrádzať predložkami pre (pri neživotných menách) alebo vinou (pri životných menách) (pre chorobu neprišiel do školy, vinou šoféra sa zranil).
K neslovenským výrazom zvádza predložka cez, resp. predpona cez-. Používa sa napr. spojenie cez to všetko namiesto správneho napriek tomu, aj tak, jednako; cez všetky prísľuby namiesto napriek všetkým prísľubom, cez sto detí namiesto správneho viac ako sto detí, vyše sto detí. V predponovom tvare zasa nachádzame cezčasy, resp. cezčasové hodiny namiesto nadčasov a nadčasových hodín.

Defektné syntaktické konštrukcie
Medzi najčastejšie sa objavujúce defektné syntaktické konštrukcie patrí anakolút (vybočenie z väzby) a kontaminácia (kríženie väzieb). 
	Ku kontaminácii dochádza pri zámene významovo podobných slov s odlišnými predložkovými väzbami. Autor výpovede použije napr. sloveso závisieť, ale predložku k nemu preberie od slovesa záležať, a tak vznikne nesprávny hybrid závisieť na, závislosť na – namiesto správneho závisieť od, závislosť od. Narkomani sú napr. závislí od drog, nie na drogách.
	Anakolút býva výsledkom zeugmatického skracovania, čiže skracovania výpovede pomocou nesprávnej výpustky, keď sa spoločný pád podstatného mena prisúdi rozličným predložkám (pred aj po prednáške) alebo sa spoločná predložka prisúdi rozličným slovesám (vychádzali a vchádzali do miestnosti). V takých prípadoch treba výraz jednoducho rozpísať a uspokojiť sa so skracovaním pomocou zámen (pred prednáškou aj po nej, vychádzali z miestnosti a vchádzali do nej).

Spojky
V oblasti spojok býva jednou z najčastejších chýb nadužívanie spojky kedy. Tá patrí iba do predmetových vedľajších viet (spýtal sa ho, kedy príde) a v príslovkových vedľajších vetách času (25. marca, keď sa demonštranti začali schádzať na námestie), resp. v prívlastkových vedľajších vetách (v časoch, keď prekvitala mladosť) je nesprávna a treba ju nahrádzať spojkou keď.
	Ďalšou rozšírenou chybou v podraďovacích súvetiach je nesprávne vytváranie predložkovej dvojice preto – že (oneskorenia sú nežiaduce nielen preto, že niekomu spôsobujú problémy) namiesto správneho preto – lebo (oneskorenia sú nežiaduce nielen preto, lebo niekomu spôsobujú problémy). V príslovkových vedľajších vetách príčiny nasleduje po príslovke preto vždy spojka lebo. Spojka že je vyhradená predmetovým vedľajším vetám (vyhlásil preto, že sa už nikdy neomešká).
	Nesprávne je aj multiplikovanie spojok v prípadoch ako že aby, že ako, že čo, že či, že kde, že kedy (odkázali, že aby sme zakúrili). Na správne vyjadrenie myšlienky stačí vždy jedna spojka: aby, ako, čo, čí, kde, kedy (odkázali, aby sme zakúrili).
	Na rozlišovanie významu výpovede je náročné správne použitie spojok kde a kam. Spojka kde sa zvykne nadužívať a vytláča spojku kam zo situácií, keď ide o prebiehajúci dej alebo o určenie smeru (neprezradil, kam ide), pričom jej miesto je vo výpovediach určujúcich dokonaný dej alebo miesto (neprezradil, kde je). To isté sa týka aj opytovacích zámen kde a kam (kde si? kam ideš?).
	Na logický význam výroku treba dbať aj pri spojkových dvojiciach, napr. pri dvojici tak – ako. Správne je poradie tak – ako (tak v meste, ako na dedine), nesprávne je ako – tak (ako v meste, tak aj na dedine). 
	Pri zložených spojkách si treba dať pozor na nesprávnu formu a síce namiesto správnej a to pri vyratúvaní (žiadali od neho doklady, a to občiansky preukaz a rodný list, prišli len traja, a to...). V tomto prípade sa pred spojkou a píše čiarka.

Prípony
Častou príčinou používania chybných slov je chybná slovotvorba, a to predovšetkým prostredníctvom chybných prípon. Stále sú u nás pomerne živé české prípony ako 
-	-čnosť (autentičnosť, baladičnosť, demokratičnosť) namiesto -ckosť (autentickosť, baladickosť, demokratickosť),
-	-šte (bludište, ihrište, smetište, trhovište) namiesto -sko (bludisko, ihrisko, smetisko, trhovisko),
-	-tko (držátko, kľakátko, lehátko) namiesto -dlo (držadlo, kľakadlo, ležadlo), pričom z významových dôvodov ostáva pravítko; slovíčko lízatko sa po slovensky povie lízanka,
-	-í pri súhrnnom pomenovaní príslušníkov rodiny (Jaškoví, Malinovskí) namiesto -ovci (Jaškovci, Malinovskovci),
-	-iami v inštrumentáli množného čísla podstatných mien podľa vzoru srdce (moriami, poliami, prsiami) namiesto -ami (morami, poľami, prsami),
-	-lý vo vzťahových prídavných menách (zastaralý) namiesto správneho -ný (zastaraný).

Častice
Pri časticiach sa azda najčastejšie chyby týkajú použitia slov aj, ani, tiež. A to v dvoch situáciách: nerozlišuje sa medzi časticami aj a ani podľa toho, či sa spájajú so slovesom v zápore, a nadužíva sa častica tiež v situáciách vyhradených častici aj alebo ani.
	Pri slovesách v zápornom tvare sa nepoužíva častica aj, ale častica ani: ani ja som tam nešiel (nie: aj ja som tam nešiel).
	Častica tiež môže nahradiť častice aj alebo ani, ale musí pritom dostať správne postavenie vo vete, a to na konci výpovede za slovesom (rodičia prišli tiež). Nesprávne je jej použitie na mieste častíc aj alebo ani pred podstatným menom (tiež rodičia prišli, tiež opozícia nebola zastúpená) namiesto (aj rodičia prišli, ani opozícia nebola zastúpená).
	Veľmi frekventované je aj nadužívanie častice ale v pozíciách, kde je potrebné použiť časticu však. Ide o pozície vnútri vety (nový stav mu však nevyhovoval), kde je použitie častice ale chybné (nový stav mu ale nevyhovoval). Tú možno použiť iba na začiatku vety (ale nový stav mu nevyhovoval), podobne ako synonymnú časticu no (no nový stav mu nevyhovoval).

Zámená
V oblasti používania zámen sa najčastejšia chyba týka chybného zamieňania ukazovacieho zámena taký (buďte taký dobrý, takú veľkú sumu peňazí nebol schopný zohnať) s ukazovacím zámenom tak (buďte tak dobrý, tak veľkú sumu peňazí nebol schopný zohnať). V týchto prípadoch si treba uvedomiť skladbu vety a fungovanie príslušného zámena v role zhodného prívlastku. 
	K nesprávnemu používaniu zámen dochádza aj pri vykaní, keď sa chybne zmnožuje vymedzovacie zámeno sám a príslovka rád a vznikajú tak nesprávne tvary boli ste tam sami, urobili ste to radi namiesto správnych boli ste tam sám/ sama, urobili ste to rád/ rada. V tejto súvislosti treba spomenúť aj pravopis slov sám a rád, zhodný s pravopisom osobných zámen on, ona: ženský rod sa odlišuje tvrdým zakončením (ženy ostali samy, ženy tam išli rady, ony rady ostali samy).
	Problémy spôsobuje aj ukazovacie zámeno to, resp. nesprávne používanie jeho inštrumentálneho tvaru tým, napr. v spojeniach tým lepší, tým skôr, tým pádom. Správne má byť o to lepší, o to skôr, a tak, tým činom.

Číslovky
Pri číslovkách treba spomenúť slovné rozpisovanie desatinných čísel, kde sa desatinná čiarka vyjadruje slovíčkom celých. Napr. číslo 0,3 sa tak prepíše ako nula celých tri, nie nula celá tri.
	Pozor si treba dať aj na písanie čísloviek osobitne alebo dovedna, pričom sa netreba báť zložených číslovkových tvarov, ktoré sa píšu ako jedno slovo; napr. dvaapolkrát, tisícnásobný. Samozrejme, i tu platí písanie osobitne v prípade použitia slovíčka ráz, razy v násobných číslovkách, takže sa píše dva a pol razy.
	Zradné tiež bývajú radové číslovky, najmä keď ide o časový údaj a rady sa miešajú so základnými. Týka sa to najmä situácií, kde sa nevyjadrujeme písomne, ale ústne. Vznikajú tak spotvoreniny typu po päťdesiatych rokoch (namiesto po päťdesiatich rokoch) alebo v päťdesiatich rokoch minulého storočia (namiesto v päťdesiatych rokoch minulého storočia).

Slovesá
Z problematiky týkajúcej sa slovies chcem na tomto mieste uviesť častú chybu v používaní slovesa začať, resp. v nerozlišovaní jeho plnovýznamového a neplnovýznamového tvaru. Plnovýznamový tvar je totiž vždy zvratný (začať sa), nezvratnú podobu má iba fázové pomocné sloveso začať, ktoré sa musí spájať s ďalším slovesom (začať niečo pripravovať, začať snežiť). Nesprávne sú preto spojenia typu zábava začína, film začal scénou z domácnosti, ale treba uvádzať zábava sa začína, film sa začal scénou z domácnosti.

Veľké písmená
Písanie veľkých písmen je rozsiahla kapitola sama osebe, na tomto mieste chcem zdôrazniť iba písanie veľkých písmen v názvoch rozličných objektov a inštitúcií, kde treba dbať na slovenské pravidlo veľkého začiatočného písmena v prvom slove názvu. Týka sa to napríklad stavieb, ako sú kostoly, kde pri plnom názve a umiestnení kostola treba písať Kostol sv. Juraja v Likavke, prípadne farský Kostol sv. Juraja v Likavke, pričom miestne určenie nemusí byť nevyhnutnou súčasťou názvu, ale môže byť zrejmé z kontextu. Pravidlom veľkého začiatočného písmena v prvom slove názvu sa slovenčina odlišuje napr. od češtiny, kde veľké písmeno prislúcha určujúcemu slovu pomenovania (kostol Sv. Juraja), ale aj od ďalších jazykov, kde sa často píšu veľkými písmenami všetky slová názvu (napr. angličtina).

Interpunkčné znamienka
Interpunkčné znamienka sa do súčasných frekventovaných chýb v slovenskom pravopise premietajú najmä do nedostatočného rozlišovania funkcie spojovníka. Treba si pripomenúť, že spojovník sa používa v zložených slovách, ktorých zložky sú v rovnocennom vzťahu, teda nie vo vzťahu podriadenosti a nadriadenosti, keď by jedna rozvíjala druhú. Píšeme preto napr. vedecko-technický, výchovno-vzdelávací, cyrilo-metodský, ale všeobecnovzdelávací, rímskokatolícky, kresťanskodemokratický, lebo môžeme povedať aj všeobecné vzdelanie, rímsky katolicizmus, kresťanská demokracia.
	Z grafického hľadiska je v písanom texte potrebné rozlišovať medzi spojovníkom a pomlčkou: v zložených slovách, prípadne v spojeniach, kde sa používa spojovník, používame kratšiu čiarku bez medzier pred ňou a za ňou; v spojeniach s pomlčkou (časové rozpätie a pod.) používame medzery a dlhšiu čiarku.

Niektoré nespisovné výrazy a ich správne varianty

Nespisovný tvar	Spisovný tvar	
bakšiš (arab., subšt.), tringelt (nem., subšt.), sprepitné	obslužné, prepitné, úplatok	
behom	cez, počas, v priebehu, za	
bezosporu, bezo sporu	nesporne, nepochybne	
brebt, brebtať (čes.)	brbt, brbtať, brbotať	
ďaľší	ďalší	
dopad	vplyv, dosah, účinok	
doporučiť, doporučený, doporučenie (čes.)	odporúčať, odporučený, odporúčanie (doporučený môže byť iba list)	
doprovod (čes.)	sprievod, sprevádzanie	
dotaz (čes.)	otázka, dopyt	
existencionalizmus	existencializmus	
fandiť	fanúšikovať, drukovať	
hmoždenka, hmoždinka	rozperka, príchytka, klátik, kolík, kotvička, spona	
jedná sa o niečo	ide o niečo	
jednať	konať, robiť, počínať si; diskutovať, rokovať; vychádzať, zaobchádzať	
ješitný (čes.)	márnomyseľný, samoľúby	
kľud	pokoj, mier, ticho, rozvaha	
krb (čes., subšt.)	kozub	
kryštálová váza	krištáľová váza (kryštál = tvar, krištáľ = odroda kremeňa)	
Mareka (G. sg.)	Marka	
nakoľko	pretože	
nerez (čes.)	antikor, nehrdzavejúca oceľ	
obloha (zeleninová)	príloha, obloženie	
odstavec (čes.)	odsek	
pilotný (projekt, film)	skúšobný, úvodný, testovací, začiatočný	
pojednávať	rokovať, zaoberať sa, rozoberať (pojednávať možno iba na súde, kde sa vedie pojednávanie)	
pomazánka (čes.)	nátierka	
preplatiť (cestovné)	uhradiť	
prepožičať (vyznamenanie)	udeliť (vyznamenanie)	
preslov	predslov, prejav, príhovor, reč	
prevádzať	realizovať, robiť, uskutočňovať, vykonávať	
rada, v prvej rade (útvar, čes.)	rad, v prvom rade (rada = poučenie)	
rameno, ramenatý (čes.)	plece, plecnatý, plecitý (rameno = časť ruky od lakťa po plece)	
ranný (skorý, včasný)	raný (raný barok, raná zelenina)	
riadiť auto	viesť auto, šoférovať	
role (herecké), do roli, v roli	roly, do roly, v role	
stret (subšt.)	konflikt, kolízia, rozpor	
ušlý 	ujdený (pes), zmarený, nevyužitý (plán, zisk)	
užívať (nástroje)	používať (nástroje), ale: užívať liek, užívať si dovolenku	
vada (čes.)	chyba (rečová, srdcová, telesná), kaz (materiálu), porucha (motora), nedostatok	
vyvenčiť psa	vyviesť, vyvetrať, prevetrať psa; ísť so psom von	
zahájiť (školský rok)	začať, otvoriť	
zhýčkať, zhýčkaný	rozmaznať, rozmaznaný	

Osobitné miesto treba medzi nespisovnými slovami pripísať tým, ktoré sú na ceste k spisovnosti, hoci také konštatovanie je vždy subjektívne a odráža naše vlastné jazykové cítenie a túžbu po spisovnosti určitých výrazov. Ako sme však spomenuli v úvode, novinárom privilégium formovania jazykového úzu aj tým, že isté slová začnú používať ako prví, patrí, a preto mi dovoľte spomenúť na ukážku slovo zdieľať, zdieľať sa. Používa sa v náboženskej komunikácii, ale nie len, a nemáme k nemu vhodný jednoslovný ekvivalent. Preto toto nespisovné slovo zámerne používam a očakávam jeho kodifikáciu.

Na záver
Keď sa pri rôznych seminárnych prácach stretávame so starými slovenskými tlačovinami (pričom nejde iba o prvé periodické publikácie z čias národného obrodenia, ale aj o medzivojnové a vojnové slovenské periodiká), nemôžeme si nevšimnúť z dnešného pohľadu priam žalostný pravopis i lexiku našich vtedajších kolegov. Treba dať preto zapravdu J. Kačalovi a R. Krajčovičovi, ktorí v Prehľade dejín spisovnej slovenčiny vydanom pred dvoma rokmi v Martine tvrdia, že „pri kodifikácii normy jednotlivých rovín systému spisovnej slovenčiny po roku 1945 sa dosiahli solídne výsledky“. Ako ďalej konštatujú, „neprestajnou jazykotvornou prácou všetkých používateľov spisovnej slovenčiny, osobitne ich prestížnych skupín, ako sú spisovatelia, vedeckí a pedagogickí pracovníci, prekladatelia, publicisti a pod., ako aj systematickou a cieľavedomou kodifikačnou prácou jazykovedcov slovakistov a regulačnou prácou jazykových redaktorov, učiteľov, legislatívnych a kultúrnych pracovníkov sa dosiahol taký stav stability spisovnej normy, ktorý nepotláča vývinové impulzy a je otvorený prijímať ich v záujme saturovania nových požiadaviek všetkých tvorcov a nositeľov spisovnej reči“.
	Dnes sa členovia „prestížnych skupín používateľov spisovnej slovenčiny“ môžu pri svojej práci obracať na početné jazykové príručky, ktoré boli aj podkladom tohto stručného náčrtu problematiky najčastejších nedostatkov používania nášho materinského jazyka. Sú to najmä Pravidlá slovenského pravopisu, Krátky slovník slovenského jazyka, Synonymický slovník slovenčiny, Pravidlá slovenskej výslovnosti, výkladový šesťzväzkový Slovník slovenského jazyka, ale aj nový Slovník súčasného slovenského jazyka, ktorého prvý zväzok vyšiel roku 2006. Orientačnú úlohu plnia aj praktické jazykové príručky, ako Slovenčina bez chýb, Ako nehrešiť proti slovenčine, Slovenčina do vrecka a iné. Najnovšie trendy sa usilujú zachytávať odborné časopisy Slovenská reč či Kultúra slova; na laickejšej úrovni rozličné jazykové poradne a okienka v súčasných printových aj elektronických médiách. Na jazykové otázky odbornej i laickej verejnosti promptne odpovedá jazyková poradňa pri Jazykovednom ústave Ľudovíta Štúra SAV. Ja som jej služby využila naposledy pri slovíčku e-mail a jeho skloňovaní, pričom som sa na vlastný údiv dozvedela, že sa skloňuje dôsledne podľa vzoru dub, takže napr. v lokáli singuláru máme tvar e-maile. Poradný orgán ma zároveň poučil, že momentálne sú správne všetky formy tohto cudzieho slova: e-mail, email aj mejl, e-mailovať, emailovať aj mejlovať. 
	V debatách o jazykovej kultúre sa dnes často možno stretnúť s nostalgickými konštatovaniami ochudobňovania expresivity a obraznosti jazyka. „Takmer nevznikajú nové frazémy, a mladá generácia dokonca nepozná význam už ani starých frazém, čo potvrdzuje skúsenosť z prijímacích skúšok na stredné školy.“ Za súvisiaci azda možno považovať jav z novinárskej žánrológie a povzdych žánrológov, ktorí so smútkom sledujú vymieranie beletrizovaných foriem prejavu, ako sú fejtóny, črty, besedice, glosy, stĺpčeky... To je rukavica hodená pod nos žurnalistom; výzva nepoddať sa celkom tempu čias ani ich individualistickým, liberálnym, pragmatickým či egoistickým charakteristikám a prijať materinský jazyk s jeho zákonitosťami ako hodnotu hodnú pozornosti, tvorivosti a zveľaďovania.